![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEi6lM0y271B-1vFl8DpF6FYCO-IuEgmnheTYAZj4NCggVgBOQPe4YFQFXnpsW-yOpwfCMUFeDeOze2k_nnKCGxwYe4Z8RsdgwuPhVanshGAiLDnKtW8UTFVh7BaeGu5XVSl6br3XT_jE2eG/s200/barom%C3%A9ter.jpg)
Az érkezés után 10 órát aludtam folyamatosan. Néha félkábultan felriadtam, és hosszú másodpercekig nem tudtam hova tenni magamat, térben és időben. De ahogy kinéztem az ablakon, és láttam a gyönyörű hegyeket és a burjánzó zöld fákat, ahogy opálszínű párapamacsokba burkolóznak, jóleső érzéssel nyugtáztam, hogy otthon vagyok, a második otthonomban.
Küzdök az átállással, a 7, majd - később az őszi időszámítás szerint – 8 órás időeltolódással. Amikor itt reggel 8 óra van, otthon Budapesten éjjel 1 óra. Küzdök az elviselhetetlenül párás meleggel, a szűnni nem akaró, monszunszerű esővel. Próbálok berendezkedni a hosszabbtávú életre, ami – valljuk be, nem olyan egyszerű. Hiányoznak a könyvek, a kedvenc használati tárgyaim, a képek, díszek, a megszokott rutin és környezet. Vajon meddig lehet ilyen 'kétlaki' életet folytatni? Mikortól érzi azt az ember, hogy vándorlásai, a két kontinens közötti ingázásai valójában hontalanná és otthontalanná teszik? Mikortól van az, hogy szükséges végleg letelepedni és megállapodni valahol? Elviselhető a szeretteim hiánya, egyáltalán – működőképes egy ilyen életforma?
Auchan :)
VálaszTörlésIgen, az. :) Hasznos kis jószág, az előző itt tanító tanárnőtől örököltük, mint annyi minden más hasznosat is, például a KIÁ-t. /Köszönöm, Andi! :)/ Lesem rajta az adatokat, most például 28 fok van és 58%-os páratartalom - pedig itt most épp hajnali fél 4 van... :(
VálaszTörlés